EN ORIGINALDOKUMENTÄR FRÅN NETFLIX
Skadligt beteende är oftast baserat på rädsla.
Att skydda sin position i samhället…
…att skydda sitt revir eller sitt fysiska välmående.
Men utvecklingen kan inte stoppas.
Det här är Apollo-kontrollen. Klart för landning.
Jag repeterar, klart för landning.
På den tiden fanns många fördomar.
Kvinnliga astronauter. Vilken löjlig tanke.
Uppfattat. Du hörs klart och tydligt, Jim.
- Okej, Jim. Kan du höra mig? Kom. - Jag hör dig klart och tydligt.
Vi vet alla varför det inte hände.
Okej. 90 meter.
Landar om femton.
Ta över, Sarah.
Det var en riktig pojkklubb. Några tjejklubbar fanns inte.
Okej. Bränslet ligger på tio procent.
Jag tror inte de gillade att vi var så bra, så…
Här kommer skuggan.
Perfekt ställe det här. Jag ser några stora stenblock.
Jag sa ändå inte till nån att jag ville bli astronaut.
Jag skulle bara bli det.
Du har planat ut. Landa.
Okej, sju, sex procent. Ganska snabbt.
Kontakt. Stopp!
Nån måste börja bråka för att ändra opinionen.
Nån måste visa vägen.
Ett litet steg för en kvinna…
…men ett jättesteg för mänskligheten.
Överraskning!
- Hur är det? - Jättebra.
Kul att se dig.
Hej, hjärtat. Hur mår du?
- Härligt att se dig. - Detsamma.
- Vilken typ av flygplan brukar du flyga? - Normalt en 172:a.
Fast senast flög jag en Cherokee.
Det kvittar. Jag är van vid Piper efter mina tre Comanche-plan.
- Just det, du är ju Comanche-tjejen. - Ja. Lågvinge-Comanches.
Jag har haft förmånen att flyga Stearman-plan en gång i månaden.
Det flygplanet ägde jag när jag var 20 och bodde i Kalifornien.
Jag var väldigt nyfiken som barn.
Jag gjorde min första flygtur som nioåring.
Det var underbart. Friheten, lukten av avgaser,
luften genom mitt hår.
Det var en del av mig.
Jag hade också vingar.
Jag växte upp i Minnesota.
Varje dag såg jag flygplan uppe i luften och tänkte: ”Jag kan göra det där med.”
Mina föräldrar var inte pigga på det.
Folk tyckte inte att kvinnor skulle flyga.
Men jag visste bättre och gjorde det.
Ens första solotur känns som den största bedriften.
Det var spänningen i att flyga och vara fri däruppe.
Man tittade ner och kunde få rätt perspektiv.
Jag var alltid positiv
till att lära mig nytt och uppleva nya äventyr.
Det kom en flygcirkus till Flint
och de gjorde reklam för flygturer.
Så fort hon satte sig i planet och flög iväg…
”B” STEADMANS MAN
…sa ”B”: ”Det är det här jag är ämnad för.”
Det här är Janeys officiella bröllopsfoto.
Min mor kom från en välbärgad familj
och utnyttjade det för att fullfölja sina drömmar.
JANEY HARTS SON
Sjutton. Du har rätt.
Jag hade min första flygupplevelse som väldigt ung.
JANEY HARTS DOTTER
Mor var pilot.
Vi flyger upp i himlen.
Mamma var så glad över att få visa sin lilla dotter
att sånt här kan man göra.
Vi flyger högre och högre och högre och närmre och närmre molnen.
Jag blev lite orolig för jag trodde moln var hårda
och att vi skulle krocka med dem och dö.
När vi närmade oss sa jag: ”Varför flyger vi så nära? Vi kolliderar.”
Hon skrattade och sa: ”Titta nu.”
Och iväg flög vi, genom och över molnen.
Helt underbart.
Än idag tänker jag ofta vid start:
”Varför jag, Gud?
Varför fick jag göra det här?”
Jag behövde inte mycket uppmuntran. Jag var ivrig och älskade att flyga.
Det har alltid funnits fördomar om kvinnor som ger sig in i männens värld.
Men det fanns kvinnor som gjorde genombrott inom flyget.
Så det var möjligt.
Hon ska slå kvinnornas hastighetsrekord: Jacqueline Cochran.
Flygvärldens ledande kvinna lyfter från Detroit.
Kvinnor gör snabba framsteg.
En fransk fågelfru slog det gamla rekordet på 444 kilometer i timmen.
Jacqueline flög 27 kilometer i timmen snabbare än så.
Hon landar och jag undrar hur hon ser ut
efter att ha flugit i mer än 472 kilometer i timmen.
Det är snabbt nog att stöka till ens hår.
Helt klart…
Nej, jag träffade aldrig Jackie Cochran men kan berätta om henne.
Jag flög i Cincinnati och tornet gav mig landningsdirektiv.
Sen hörde jag en kvinnoröst.
Hon flög en Lockheed Lodestar.
Jag tänkte: ”Vad är det för kvinnlig pilot som flyger en stor Lockheed?”
Tornet anropade henne och de sa: ”Lockheed, du styr in mot fel bana.”
Hon svarade:
”Jag landar på vilken jäkla bana jag vill.”
Självklart tänkte jag:
”Wow, tänk att säga det på radio.”
RADIOINTERVJU MED J. COCHRAN
Jacqueline Cochran är självskriven i programmet.
Hon är den mest framstående kvinnliga piloten i världen idag.
Du flög solo på Roosevelt Field 1932.
- Det stämmer. Och… - Landade utan framåtdriv.
Precis. 48 timmar efter att jag sett mitt första flygplan.
Hur lång undervisning innan…
Fem timmar och fem minuter.
Du har också gjort bra ifrån dig i kosmetikabranschen.
Väldigt bra.
Hjälper att vara gift med en miljonär, va?
Tja, det gick bra innan jag gifte mig.
Jacqueline Cochran var en tjej utöver det vanliga.
Hon växte upp i fattigdom i Södern.
Hon hade skapat sitt eget företag.
Hon träffade Floyd Odlum,
som innan kriget var den högst betalda VD:n i USA.
Jackie var individualist.
Första kvinnan att göra si, första att göra så.
Jackie ville visa vägen.
Kvinnor med vingar.
På Avenger Field i Sweetwater, Texas,
ger Jacqueline Cochran pilotstudenterna
en sistaminuten-inspektion.
Därefter iväg med plan till examensceremoni.
”Farväl, dotter. Jag jobbar för armén nu.”
Jackie Cochran ledde WASP-programmet under andra världskriget…
…det kvinnliga flygvapnets piloter som flög alla plan.
Det var första gången det hände.
De flög alla plan men stred aldrig.
De var transportörer.
De hämtade planen på fabriken
och flög dem till flygvapnet.
Dessa kvinnor flög planen med lika mycket träning, eller mindre, än männen,
men med samma säkerhetsstatistik.
De visade att de kunde flyga.
Säg inte till en WASP-pilot att kvinnor inte kan flyga. Hon skulle inte tro er.
Lika like som om man sa att kvinnor inte kan flyga
och vara kvinnliga samtidigt.
Efter kriget ville de inte ge upp det. De ville inte ge upp sitt oberoende.
Flera av dem fortsatte inom flyget.
Många ville inte tillbaka till köket.
De ville vara fria.
PUDERVIPPSDERBY
Och dessa WASP-piloter var strålande förebilder.
De organiserade flygtävlingar som kallades Pudervippsderby.
Det första jag flög i var 1952.
När man är 18 är man orädd
och man ser det inte som att man är modig.
Man vill ha äventyr och kul.
För 18-åringar tror inte nåt kan hända dem.
”Pudervippsderby” låter bra.
”Jag flög i Pudervippsderbyt” lät toppen.
När man står på startlinjen och flaggan sänks,
när man gasar och lyfter
och håller sig nära banan för att få upp farten.
Kvinnorna som flyger de här tävlingarna är underbara
och väldigt inspirerande.
Man blir vänner för livet.
Vilken rysning att ha vunnit den 13:e flygtävlingen för kvinnor.
Mary och jag är stolta.
Vi är glada att vara i Florida. Vilken härlig stat!
Flygtävlingarna var viktiga.
Töserna visade vad de gick för och visste vad de gjorde.
Sammanhållningen var stark mellan deltagarna. Bandet var starkt.
”RYMDKAPPLÖPNINGEN” BÖRJAR
Den 4:e oktober 1957
inträffade något världsomvälvande.
Sputnik! Jösses.
Att se denna grej åka runt jorden.
Rymden var väldigt spännande då.
Alla var intresserade av rymden.
Jag minns mammas oerhörda entusiasm
när hon fick reda på att Sputnik skulle korsa himlen.
Hon fick ut alla ur huset för att titta upp på himlen.
Hon spillde ut ett glas juice över sig för att hon var så begeistrad.
Det gick snabbt från att bara skicka upp Sputnikar…
…till att skicka djur.
Alla var förbluffade över de bedrifterna.
Jag minns att ryssarna
vid den tiden hade lyckats med vartenda försök. De låg före oss.
USA behövde komma ikapp.
USA INLEDER ETT PROGRAM MED BEMANNADE RYMDFÄRDER
En av dessa sju kommer att bli den första amerikanen i rymden.
Det här är astronauterna.
USA:s Mercuryprogram.
”ASTRONAUTERNA”
När programmet drog igång ville många militärer vara med.
Man utvecklade kriterier för vad som krävdes av en astronaut.
Man måste ha:
examen i marinens eller flygvapnets pilotskola,
1500 flygtimmar…
…kvalificerad med jetflygplan,
teknikerbakgrund,
samt högst 1,80 lång.
Trettiotvå kandidater infann sig på kliniken i New Mexico
för en rad uttröttande fysiska prov.
Proven bestod av vanliga, beprövade prov
och prov som utfördes för första gången.
NASA hade utsett dr Lovelace
för att formulera vilka krav som skulle ställas på astronauterna.
Han hade utvecklat och genomfört proven.
Frågan är, har dr Lovelace slutfört sin uppgift?
Vi hoppas kunna fortsätta delta i programmet.
Samtliga läkare och tekniker
är lite trötta för tillfället.
Min far var dr William Randolph Lovelace II.
DR RANDY LOVELACES DOTTER
Han hade ett fint leende men var också mycket allvarlig.
Han var först och främst kirurg
men hade alltid varit engagerad i flyget och flygteknisk medicin.
Han utsågs till chef för NASA:s rymdmedicin.
Det var en kul tid
för de sju astronauterna åt middag hos oss nästan varje kväll.
Och vi barn blev tillsagda att prata med alla.
Så det gjorde vi och åt med dem,
röstade varje kväll vem vi gillade mest
och berättade för pappa om det vid frukosten.
Scott Carpenter vann alltid.
Det var en fantastisk tid.
De skojade med pappa om proven han utsatte dem för och…
…men självklart fanns där respekt.
En del av proven vi genomgick hos dr Lovelace...
...i Albuquerque
var absolut ansträngande.
Det är svårt att välja ett,
för betänker man antalet öppningar i människokroppen
och hur långt man kan tränga in i dem…
Du avslöjade det.
Att berätta vilket prov man tyckte var tuffast...
Likformiga män.
Det betyder att de alla hade samma religion,
ursprung och allt.
De var alla likadana.
Min far kände starkt för att ha en grupp kvinnliga astronauter.
Om man är banbrytare börjar det med instinkten.
Han kände att kvinnor hade en bestämd roll i rymden,
att de fysiskt och känslomässigt hade egenskaper
som var överlägsna de manliga astronauternas.
Han ville testa deras förmåga genom att jämföra deras resultat
med de manliga astronauternas resultat.
Självklart
var det en kvinna i hans liv som fick det att bli verklighet,
hans förhållande med Jackie Cochran.
Jag heter Jacqueline Cochran och jag vill bli den första kvinnan i rymden.
För den som varit i luften så mycket som jag varit de senaste 34 åren
kan inte undgå att längta efter att gå ännu lite längre.
Jackie Cochran var min gudmor.
Och…
Floyd Odlum satt faktiskt i vår styrelse.
Han var ordförande.
Han var den första styrelseordföranden för Lovelace Clinic.
Han vände sig till Floyd Odlum och Jackie
som finansierade studien.
FEBRUARI 1960 - ”KVINNAN I RYMDEN” REKRYTERING AV FÖRSÖKSPERSONER
Det var hans program.
Dr Lovelace gjorde det på egen hand, inte med NASA…
…och han bjöd in 25 kvinnor att göra det fysiska provet,
väldigt likt det astronauterna gjorde.
Man hade en lista över de toppiloter man kände till.
En av de första som tillkallades var Jerrie Cobb.
KOMMERSIELL PILOTLICENS
Hon var en härlig tjej.
Dr Lovelace och general Flickinger frågade om jag
som första kvinna ville genomgå astronautprovet. Det var 1959.
Båda hade kommit tillbaka från ett vetenskapligt möte i Moskva.
De hade hört att ryssarna skulle träna kvinnliga kosmonauter.
Det här var för över tre år sen.
De tyckte vi borde börja göra nåt ihop.
De frågade om jag ville genomgå astronautprovet,
något jag inte kunde säga ja till snabbt nog och sen…
Jerrie flög en Aero Commander.
Hon hade flugit mycket.
Hon flög mycket på Sydamerika och jag kände till hennes liv.
Jag kände Jerrie Cobb. Hon var en bra pilot.
Men jag flög nog minst lika bra.
Hon tyckte kanske inte det men det gjorde jag.
Varför tror du att det, i Västprogrammet, finns ett behov
av kvinnor i rymden?
Tja, av samma anledning som det finns behov av män i rymden.
Ska man skicka en människa upp i rymden
borde den mest kvalificerade skickas.
Kvinnor har mycket att erbjuda inom vissa områden, män inom andra.
Vi borde använda båda.
Jerrie och jag kom från Oklahoma.
Hon ringde och frågade: ”Vill du bli astronaut?”
Jag svarade: ”Absolut.”
Jag kände Wally.
Wally tog mig åt sidan en gång när vi tävlade
och sa: ”Jag är med i ett hemligt program.
Det är ett astronautprogram, väldigt hemligt.”
Jag tänkte: ”Det låter kul. Det vill jag vara med i.”
Här är mitt brev till dr Lovelace:
”Jag är en vältränad pilot och jag vill delta i dina prov.”
Här är brevet som kom tillbaka med ett kort i
som redogör för vad som krävs av kvinnliga astronauter.
Det första de frågar är: ”Hur många flygtimmar har du?”
Det kan jag berätta.
Sen vill de veta antal timmar med jet,
luftballong, antal fallskärmshopp
timmar över 6000 meter,
timmar över 9000 meter, timmar över 12000 meter,
lågtryckskammarträning, erfarenhet av dykarsjuka,
tryckdräktserfarenhet.
Jag kunde svara på den första.
Ja. Ingen av oss hade kompetensen. Men hon var ingenjör.
Vi var försökspersoner.
TRANSPORTPILOT
KOMMERSIELL PILOT
TRANSPORTPILOT
”B” fanns med på listan.
Det var nåt som passade henne så väl.
Jag menar, hon var…
…en av de främsta piloterna i landet, oavsett kön.
KOMMERSIELL PILOT
De kontaktade mig.
Jag antar att de visste att jag flög.
De pratade med mig om det.
KOMMERSIELL PILOT
TRANSPORTPILOT
KOMMERSIELL PILOT
Jag var på turné i Europa och det gick rykten
om vad som pågick och hur vissa blivit tillfrågade.
Plötsligt fick jag ett telefonsamtal.
TRANSPORTPILOT
KOMMERSIELL PILOT
Jag gick till chefen och sa:
”Jag har blivit inbjuden till att göra ett astronautprov.”
Min chef sa: ”Vi kan inte avvara dig.”
Så jag sa upp mig för att göra provet.
KOMMERSIELL PILOT
Jag var yngst.
Den andra att klara sig efter Jerrie,
kanske den tredje, i februari 1961.
LOVELACE-KLINIKEN
Astronautproven hade tre faser.
Fas 1 var på Lovelace-kliniken i Albuquerque.
Mina föräldrar körde mig dit och skrev in mig.
Vi gjorde proven var för sig eller i par.
Jag gjorde det med Janey Hart som var en fantastisk person.
HELIKOPTER-OCH TRANSPORTPILOT
Man skulle inte ha barn, men Janey Hart hade åtta.
De var nyfikna och bjöd in henne.
Hon och jag gjorde proven ihop. Vi var de sista.
Det tog fem dagar.
Och proven var ganska otroliga
för man visste inte riktigt vad som skulle hända med våra kroppar
i den yttre atmosfären, hur vi skulle reagera.
Proven var tuffa. De var grundliga och tog lång tid.
De var lite mer grundliga än vanliga fysiska undersökningar.
Man sprang från ena provet till det andra.
Vi fick vår lungfunktion testad…
En del av proven var inte bra för kroppen.
…hur mycket vatten kroppen bestod av…
Vissa var ovanliga.
- Varenda tand fotades. - Vissa var konstiga.
Vartenda ben i min kropp röntgades.
De röntgade och röntgade och röntgade.
Jag fick två muggar, på en stod ”urin”, på den andra ”pall” (avföring).
Jag hade kul. Jag skrattade åt en del av sakerna.
”Vad menar ni med 'pall'?
För mig är en pall det man sitter på när man mjölkar kor.
Jag fattar inte.”
”Jaså, 'stool' betyder avföring också.”
”Inte vill ni ha det?”
Jag ska berätta i största förtroende
att vi fick lavemang varje morgon.
Jag sa: ”Wow.”
Det var en del såna kufiska saker.
De sprutade in iskallt vatten i öronen.
Då slutar kroppen…
…fungera.
Man har ingen kontroll över sin kropp.
Det minns jag. Ja.
Jag gillade inte det men gjorde det.
De gjorde hemska grejer med töserna.
Det var inget särskilt med proven.
Efter att jag åkt kom Jacqueline Cochran dit på intervju.
Hon hade gjort några prov.
Och han skulle ge henne resultaten, berättade han.
Jag tror han sa: ”Hon kommer inte att bli glad.”
Hon fick höra att hon inte kunde vara med i programmet.
Det var en besvikelse.
Hon var för gammal, tror jag,
för rymdfärder.
Det brydde hon sig inte om.
Vill du bli en Mercury-astronaut, eller ”astronautinna”?
Det skulle jag väldigt gärna bli.
Ålder spelar ingen roll så länge man är frisk och stark, vilket jag är.
- Vet du vad jag gjorde efteråt? - Vad?
Spelade en runda golf. Sen lagade jag middag.
Sista dagen sa de att jag klarat det.
Det betydde mycket för mig.
Det var trevligt när läkarna sa
att jag gjort mycket bra ifrån mig på proven.
Anmärkningsvärt att efter nio graviditeter
ha en kropp som vägrar ge med sig. Toppen!
Av de runt 23 tjejer som testades klarade sig bara 13.
Senare, när ”B” satte sig ner med Randy Lovelace
var han storbelåten med vad kvinnorna gjort så långt.
SOVJETUNIONEN FÖRBEREDER FÖR MÄNNISKA I OMLOPPSBANA
Självklart följde jag det ryssarna gjorde.
Att Jurij Gagarin åkte upp
var ju helt otroligt.
Det var en stor händelse. Det insåg vi ju.
Samtidigt var vi ju medvetna om tävlingen med Ryssland, Sovjetunionen.
Så det var både rymdkapplöpningen
och det vetenskapliga äventyret.
Jag tänkte: ”Varför kan inte amerikanerna göra det?”
Det var känslan på den tiden.
Ryssarna briljerade
och hade ett klart försprång framför vårt rymdprogram.
Våra Mercury-män förbereddes på att tävla.
Tre…två…ett…noll.
Uppskjutning.
Okej. Uppskjutning och klockan har startat.
MAJ 1961 - ALAN SHEPARD ÄR FÖRSTE AMERIKANEN I RYMDEN
HANS SUBORBITALA FLYGNING VARADE I 15 MINUTER
De spändes fast i ett säte, skickades upp och togs ner igen.
”Här är jag. Jag klarade det men jag flög den inte.”
SAMTIDIGT FÖRBEREDDE SIG KVINNORNA FÖR FAS 2 AV PROVEN
Fas 2 var i Oklahoma City och jag bodde hos Jerrie.
Det var psykologiska prov.
Jag hörde om ett prov där man sänktes ner i en vattentank
och där man en lång stund förlorade sina fem sinnen.
Ett intressant experiment där man isoleras i en varmvattentank.
Tanken stod i ett stort rum.
De hade satt in öronproppar i mina öron.
Jag hade lite skumgummi vid ryggslutet
och jag skulle ligga i vattnet så länge som möjligt.
Jag tar mig ner i vattnet och sträcker ut armar och ben.
Jag tänkte: ”Det är nåt som inte stämmer.”
Jag stänkte vattnet
men kände inget.
Stänkte i ansikte men kände inget vatten.
Kände ingenting.
Hon tyckte det var intressant att i den s k deprivationskammaren
var kvinnorna helt tillfreds och kunde stanna för evigt,
medan männen inte klarade det. De blev oroliga.
Man kände liksom inget. Det var väldigt avslappnande och rogivande.
Det hade varit hektiskt innan jag gick in, så det var en välkommen vilopaus.
Jag slog rekord och var där i 9,5 timmar.
Men den vuxna genomsnittsmänniskan
börjar hallucinera efter runt tre timmar.
Det som händer här är att vattentemperaturen,
luftfuktigheten i rummet…
…var exakt samma som min kroppstemperatur
så att jag kände mig tyngdlös när jag låg där i vattnet.
Det var så de trodde rymdresande var.
Så jag låg där.
Jag tror jag somnade...
...i en minut eller så.
Jag tänkte på hur underbart det skulle vara
att vara däruppe och känna lättheten.
Det var frihet.
Man kan titta upp, se stjärnorna…
…månen och solen.
Man undrar: ”Hur funkar allt?”
Jag hade inga svar.
Men jag tänkte på allt det där.
Att flyta bland stjärnorna var mitt mål.
PROVFAS 3 FÖR ”KVINNOR I RYMDEN” PLANERAS
Den tredje provfasen skulle äga rum hos flottan i Florida.
Alla 13 skulle åka ner dit samtidigt. Det skulle bli första gången vi sågs.
Detta är ett brev från Jacqueline Cochran.
”Dr Randolph Lovelace II på Lovelace-stiftelsen
har bjudit in dig till Pensacola, Florida
för att genomgå en serie prover
med början den 18 september 1961.
Jag uppmanar dig att åka.”
Vi skulle få jetplansutbildning och gravitationsträning.
En massa härliga saker skulle hända.
Jetflygplan såg hon fram emot.
De hade fått sina biljetter och tid. Allt var klart.
Vi skulle anmäla oss där på en måndag
och jag minns att ”B” Steadman hade sina golfklubbor med.
Det var då NASA hörde talas om det.
De visste ingenting om dr Lovelaces program.
”Måste tyvärr meddela att arrangemanget i Pensacola ställts in.
Kommer troligen inte gå att genomföra denna del av programmet.
Ni kan returnera kostnadsförskottet till Lovelace-stiftelsen.”
Här är ett till.
”Miss Cobb har just informerat oss om att hon inte kunnat
ändra beslutet att skjuta upp proven i Florida.
Förlåt för det korta varslet men det var oundvikligt.”
Han tyckte våra resultat var överlägsna männens,
vilket vi tyckte var coolt,
så han tog resultaten till Washington.
De sa: ”Vi har inget behov av kvinnliga astronauter. Glöm det.”
Det fanns ingen stor önskan på NASA.
Jag är säker på att de var mycket överraskade
av att kvinnorna lyckats så bra.
De ville helt enkelt inte ha detta program.
Lovelace sa att det var den största örfil han nånsin fått.
Det måste har varit… ganska förödande.
Det var förkrossande för mig…
…för jag ville gå vidare med det här.
Vi fick flera brev från Jerrie Cobb:
”Håll hoppet uppe. Fortsätt flyga.
Kanske kan vi få programmet återinfört.”
Kort därefter var jag på en flygplats där man utbildade helikopterpiloter.
Jag bestämde mig: ”Jag ska lära mig flyga dem också”.
Alla män var avundsjuka på kvinnan som flög helikopter.
De parkerade den riktigt nära hangaren.
Jag var lite rädd att ta upp den och hovra.
Men jag lät bli att tänka på det.
Jag tänkte fortsätta kämpa.
Jag var besviken.
Det var då jag bestämde mig för att sluta med flygundervisning
och börja med en annan typ av flygning.
Jag fick anställning på Beech Aircraft Corporation.
De höll på att lansera en ny modell kallad The Musketeer.
Bara två kvinnor i hela USA flög för flygplanstillverkare.
Den ena var Jerrie Cobb, som flög för Aero Commander.
Den andra var Joyce Case som flög för Beech Aircraft.
De gjorde sig redo att visa en Musketeer.
De skulle flyga tre stycken i 48 delstater på 90 dagar,
för att visa flygplanet.
Om två av tre piloter är kvinnor innebär det så klart en massa gratis publicitet.
Vi flög alltid i klänning och högklackat.
Vi jobbade hårt. Vi flög, flög, flög.
Vi flög i formation.
Vi visste inget om formationsflygning i början.
Men efter några dagar blev vi ganska bra på det.
Vi gjorde runt 80 ändringar i flygplanet det första året.
Vi var testpiloter. Inget snack om saken.
Jag fick jobb direkt efter proven
och flyttade till Kalifornien och Center Aviation.
Jag köpte en Stearman och lärde mig akrobatik.
Jag älskar när jag får flyga.
Jag älskar när jag får göra akrobatik.
Det är härligt för då är man fri.
Man är inte bunden till jordens gravitation.
Man kan göra vad man känner för.
Det är så jag känner och så jag tänker.
Frihet.
Jag drömmer om rymden.
Jag vill vara däruppe.
Det är sån jag är.
Hur ska jag komma upp dit?
Jag får fantisera.
Jag är inte ett jetflygplan. Jag är ingen person.
Jag är en ande som flyger upp.
Uppfattat.
- 15 sekunder. - Kom tillbaka helskinnad.
Trevlig resa, John Glenn.
FEBRUARI 1962 TIO MÅNADER EFTER JURIJ GAGARIN,
SKJUTS JOHN GLENN UPP I OMLOPP RUNT JORDEN
Glenn var först i omlopp. Den första amerikanen.
Uppfattat. Cape är redo, jag är redo. Vår kapsel är i gott skick.
Låt oss vara ärliga, du åker upp i ett otestat system.
Ingen vet vad som kommer att hända.
Ingen gravitation och jag mår bra.
Kapseln vänder sig.
Vilken fantastisk utsikt!
Glenn ska hedras för sitt mod.
Alla ska hedras för sitt mod.
Friendship 7, det här är Cape. Hör du?
Det här är Friendship 7. En riktig eldboll utanför.
Samtidigt ska kvinnorna hedras för samma mod.
Deras vilja att ta del av det okända
var lika stark och modig som männens.
Vid den tiden kontaktade Jerrie kvinnorna och sa:
”Okej, nu för vi oväsen för att de blåste oss
genom att inte låta oss göra proven i Pensacola.
Så hemligheten kommer ut.”
JULI 1962 - MERCURY 13 TAR SITT FALL TILL KONGRESSEN
KVINNOR VILL VARA MED I RYMDEN
Jerrie Cobb och Janey Hart skulle upp inför senatskommittén
och få programmet återupprättat, för Janey Hart hade politisk slagkraft.
VARFÖR INTE RYMDKVINNOR? SENATORSFRU TILL ATTACK
Min far valdes in i senaten
efter att ha varit viceguvernör i Michigan.
Janey och Jerrie Cobb ansåg
att kongressen borde säga till NASA: ”Vi gör det här.”
”ASTRONAUTINNOR” BER OM PLATS I RYMDEN
”Miss Cobb och mrs Hart,
om det passar alla, så börjar vi utfrågningen.”
Janey började med ett öppningsanförande.
”Jag anser att kvinnor borde ha en roll inom rymdforskningen.
Det är faktiskt otänkbart
att den yttre rymden bara ska vara tillgänglig för män,
som nån sorts herrklubb.”
UTFRÅGNINGAR INFÖR ASTRONAUT-KOMMITTÉN
”För hundra år sen var det otänkbart
att kvinnor kunde jobba som vårdbiträden.
Deras i huvudsak ömtåliga struktur
skulle aldrig klara fasorna på militära fältsjukhus.
Till slut lät man några kvinnor prova,
förutsatt att de var medelålders och fula,
för fula kvinnor ansågs ha starkare karaktär.
Jag menar, herr ordförande, att en kvinna i rymden idag inte är orimligare
än en kvinna på ett fältsjukhus för hundra år sen.”
Mrs Hart, du är åttabarnsmor.
Kan en kvinna vara astronaut och ha familj samtidigt?
- Vad kommer först? - Jag frågar dig. Vad kommer först?
Tja, jag har producerat åtta barn och uppfostrar dem
och ändå har jag lyckats skaffa mig 2000 flygtimmar
och avsevärd flygerfarenhet
samtidigt som jag hjälpt min man med hans kampanj och så vidare.
Det visar att jag lyckats använda min tid konstruktivt
vid sidan om mina barn.
Jag tycker inte att familjelivet blivit försakat ett dugg.
Du borde nog fråga barnen vad de tycker.
Om hon kan få åtta barn på tio år och få det att funka,
är tanken på att åka upp i rymden inte nån större utmaning.
En tidning frågade henne: ”Varför vill du åka till månen?”
Hon svarade: ”Med åtta barn skulle du vilja åka till månen med.”
”Okej, miss Cobb. Har du nåt uttalande?”
”Ja.
Vi kvinnliga piloter som vill vara med och utforska rymden
är inte ute efter nån könskamp.
Vi vill bara ha en plats i vår nations rymdframtid
utan diskriminering.
Vi ber nationens medborgare
om tillåtelse att delta seriöst och uppriktigt
i att skriva historia nu, precis som kvinnor gjort förr.
Ingen nation har ännu skickat ut en kvinna i rymden.
Vi har 13 kvinnliga piloter som erbjuder sig frivilligt.”
Tror du kvinnor blir diskriminerade i rymdprogrammet?
Inte nödvändigtvis diskriminerade.
Jag tror reglerna har upprättats
för att göra det omöjligt
för kvinnor att klara astronautkraven.
Det mest omtalade moment 22-kravet
var att alla män var testpiloter och jet-certifierade piloter
eller stridspiloter.
De hade meriter som inga kvinnor hade.
Men det kunde ju inte kvinnor ha för de fick ju inte bli stridspiloter.
Det fanns en lag, upprättad av Eisenhower,
som sa att för att få flyga militärflyg måste en kvinna vara man.
Jag tycker inte de ska bli astronauter för…
…män är mognare än kvinnor.
Jag tycker att kvinnor ska ha samma rättigheter som män
och om de klarar kraven och vill åka, ska de tränas och skickas.
Ja, det tycker jag. För de är lättare, mindre och…
Jag tycker bara att de borde få.
- Vad tycker du? - Jag håller inte med. Jag tycker…
Kvinnor har inte den fysik som krävs för att bli astronaut.
Kvinnor borde verkligen bli astronauter.
Har de rätt fysik och är alerta är det inte annorlunda än män.
Färre kvinnor än män går till psykiatriker och det säger något om deras kapacitet.
DAG TVÅ AV UTFRÅGNINGARNA
De som höll i utfrågningarna var så imponerade av astronauterna
som kom och talade.
Scott Carpenter och John Glenn gav sina åsikter.
John Glenn var hjälten. Han var Gud.
Rymdguden.
John Glenn. Ja.
Ingen favorit i vår familj, framför allt inte mammas.
John Glenn uttalade sig.
”Det är bara fakta.
Män åker iväg och krigar, flyger planen
och kommer tillbaka och hjälper till med design och flygtester.
Att inte kvinnor är med beror bara på den sociala ordningen.”
Han sa: ”Om kvinnor kan visa att de är bättre än män,
välkomnar vi dem med öppna armar.”
Ja, eller hur.
Om det finns kvinnor som är mer lämpade än en själv,
hur skulle de välkomnas i programmet?
De skulle vara väldigt välkomna.
”Kan du föreställa dig en kvinna flyga ett farligt jetplan?”
”Herregud, nej.”
Men Jacqueline Cochran hade flugit jetplan.
Hon hade bräckt alla möjliga rekord.
Hon hade tillgång till jetplan för hennes man, Floyd Odlum,
byggde jetplan åt flygvapnet.
Så hon visade att kvinnor kunde flyga jetplan.
När det var dags för utfrågningen i kongressen, vittnade hon.
Floyd Odlum och Jackie Cochran var ju stora supportrar till Lovelace-stiftelsen.
Så jag gav inte upp hoppet.
Härligt!
Å himmel...
Okej. Jag läser från Jacqueline Cochrans vittnesmål.
”Bemannade rymdflygningar är extremt dyra
och också brådskande i nationens intresse.
Därför, i urvalet av astronauter, föll det sig naturligt
att plocka dem ur den grupp av manliga piloter som redan visat,
genom flygtester och höghastighetsflygning,
att de hade den erfarenhet och kompetens som krävs
för att handskas med eventuella nödlägen i en ny miljö.
Jag har läst tidningarna och inser att vi inte vill försinka vårt program.
Vi skulle ofrånkomligen slösa bort stora summor pengar
om vi tog in kvinnor,
eftersom de försvinner när de gifter sig.”
Jag tycker det är otroligt.
Varför? Varför gjorde Jacqueline Cochran så här?
Hon hade i princip sågat alla kvinnor i rymdprogrammet.
Jag vet inte hur hon hade mage.
Det mest chockerande var att
vi kände att Jackie vände sig mot oss.
Janey och Jerrie hade räknat med Jackie Cochrans stöd.
Och Jackie Cochran gjorde inte det de trodde.
- Det var en chock. Ja. - Ja, det var chockerande.
Jacqueline Cochran…
…hade alltid jobbat med militären.
Jackie hade övertygats av ledningen, av generalerna,
att om hon pressade på nu, skulle det inverka negativt på programmet.
Det kunde till och med stoppa programmet.
Jag tycker det var löjligt, men hon köpte det.
INTERVJU MED JACKIE COCHRAN, 1974
De tog mitt vittnesmål.
Jag skickade runt det för ”godkännande”
av flygvapnets stabschef,
marinchefen och arméchefen,
med en lapp: ”Detta ska jag säga.
Om ni inte håller med, så låter jag bli att vittna och håller tyst.”
Jackie Cochran var inte feminist.
Definitionen av feminist är
någon som verkligen kämpar för och lyfter fram kvinnor.
Jackie kämpade för Jackie.
Om Jackie hade varit en av de 13 i programmet
hade hela hennes uppträdande, hela hennes vittnesmål
och allt hon sagt i utfrågningen, varit annorlunda.
Efter det ställde vicepresident Johnson in programmet.
Det gick för bra för kvinnorna.
Det finns ett klassiskt brev undertecknat av Lyndon Johnson.
Han sa: ”Detta program måste stoppas nu”,
och skrev under.
STOPPA DET HÄR NU!
Hans ord var: ”Stoppa det här nu.”
Lyndon Johnson ska ha sagt:
”Tja, du vet, kvinnor har sin mens.”
Önskar det kunde stå på tampongasken,
att man kan flyga om man har mens.
Det var så typiskt, på den tiden, hur män dömde kvinnor.
Det fanns flera sätt
att hindra dem från att uppnå det de ville.
Det hade lika mycket att göra
med pojkar som inte ville att glansen skulle tas ifrån dem
för de var den tidens hjältar.
En vacker kvinna som astronaut
skulle ha tagit över nyheterna…
…så till den grad att de andra sju skulle känna:
”Vad har gått fel och var är mina pengar?”
Om gentlemännen som satte stopp för Mercury 13
hade varit bekväma i sig själva skulle de ha uppträtt annorlunda.
Men innerst inne är de bara rädda småpojkar.
Vi vet alla varför det inte hände.
Och det går tillbaka till…
…problemet med gamla hederliga fördomar.
Klart de var fördomsfulla.
Det var en riktig pojkklubb. Några tjejklubbar fanns inte.
Jag var besviken för jag visste att jag gjorde det bra och…
Men de gillade inte det eller nån annan som gjorde det.
Det var slutet på den historien.
Flera år senare,
medgav Jackie att hon var generad och att hon ångrade sig…
…och skämdes och berättade det för mig.
För att komma före ryssarna till månen, måste vi komma ikapp.
När tror du det kan ske, och vad tror du deras nästa rymduppdrag blir?
Det är svårt att precisera var vi står
när motståndaren gör allt topphemligt,
när vi inte vet vad de gör. Man vet inte vad man tävlar mot.
Har du ingen aning?
Ingen alls. Jag har ingen hemlig information,
bara det jag läser i tidningarna.
JUNI 1963
VALENTINA TERESJKOVA PÅ VÄG ATT BLI FÖRSTA KVINNAN I RYMDEN
Även om Valentina
var ryska och vi ville att den första skulle varit amerikan,
så hjälpte hon programmet.
Det var modigt att stiga in i en av de farkosterna
och skjutas upp i rymden för att se vad som hände.
VALENTINA GJORDE 48 VARV RUNT JORDEN
NYHETER FRÅN BBC
Valentina var fallskärmshoppare.
Vi hade hellre sett att de valde en pilot.
Men att de hade skickat en kvinna upp i rymden
var ett genombrott
och vi beundrade henne mycket.
Det var ännu en stor propagandaseger för ryssarna.
”B” satt bara där och tänkte på hur dumma dessa män var.
BRA GJORT, VALJA!
Ryssarna har fått upp en kvinnlig kosmonaut.
Finns det plats i våra rymdprogram för en kvinnlig astronaut, sir?
Tja, vi kunde ha använt en kvinna…
ASTRONAUT I MERCURYPROGRAMMET
…i det andra omloppsförsöket vi gjorde med Mercury.
Vi kunde ha fått upp en kvinna, samma typ av kvinna,
istället för en schimpans.
Nu…
Mamma blev rejält arg. Rasande. Ja.
Ja, det blev hon. Och förblev det.
Att programmet lades ner gjorde henne radikaliserad.
Mamma var en av de första medlemmarna i NOW,
den nationella kvinnoorganisationen.
Hon hade blivit inbjuden efter utfrågningarna.
SUPERKVINNOR ÄR INGEN MYT
Hon jobbade hårt dygnet runt för kvinnors rättigheter - månad efter månad,
så att man nästan tänkte: ”Nu börjar hon igen.”
MARS 1965
NASA skjuter upp tvåmanna-rymdfarkost fem månader efter ryssarna.
SE UPP MANSGRISAR
ALLA KVINNOR ÄR VACKRA
NATIONELLA KVINNOORGANISATIONEN
GÖR MAMMOR JÄMSTÄLLDA NU!
JULI 1969 - NASA FÖRSÖKER KOMMA FÖRE RYSSARNA TILL MÅNEN
STOPPA: RASISM, MANSGRISERI, KAPITALISM
MÄN PÅ MÅNEN IGÅR - KVINNOR FRIGÖR JORDEN IDAG
Det är ett litet steg för kvinnan…
…men ett stort steg för kvinnligheten.
Ni har bara en kvart innan ni ska tillbaka till månlandaren.
Okej.
Vi börjar jobba. Sarah, vi behöver samla prover här.
Att åka till månen var en av de händelser på 60-talet
som alla kunde dela med stolthet.
Det är en härlig tur.
Att styra är lite svårt dock.
Föreställ dig hur mycket mer betydande det skulle varit
att ha en kvinna som gick på månen.
Det var en allvarligt missad möjlighet.
Det kunde ha ändrat folks liv enormt.
Inte bara för alla tjejer som kunde ta ingenjörsexamen,
utan också att få kvinnor med riktig makt…
VÄLKOMMEN HEM, JANEY
…att genomföra praxis och politik som kunde ha representerat
kvinnans humanitära egenskaper,
till skillnad från de krigiska killarna.
VÅR HJÄLTINNA
De skulle ha haft en fantastiskt positiv inverkan…
…för kvinnor i allmänhet
och komma över föreställningen
att kvinnor inte kan göra det män gör i det här landet.
VÄLKOMMEN, GENE NORA
Jag skulle ha velat gå på månen.
Jag skulle ha älskat att sätta flaggan i månskorpan…
…och gjort honnör…
…plockat upp några stenar som skulle vara värda mycket idag…
…och göra uppgifterna som skulle göras.
Jag skulle ha älskat det.
Jag kunde ha gått på den. Sparkat runt och dammat till.
Det vet jag att killarna gjorde.
Jag kunde gjort det de gjorde.
Jag växte upp i Elmira, i New York, och det intressanta med Elmira är
att det ligger ett segelflygmuseum där.
Som barn såg jag segelflygen lyfta och landa.
Och jag undrade hur det kändes att vara där uppe.
Som barn tänkte jag att jag skulle kunna flyga en dag.
När jag blev äldre bestämde jag mig för att bli astronaut.
Jag tänkte inte: ”Jag kan inte göra det för jag är inte man.”
Det var mer som: ”Jag ska bli astronaut, en kvinnlig astronaut.”
USA: S FLYGVAPEN
Flygvapnet började med flygträning för kvinnor 1976.
Jag gick i den första klassen för kvinnliga piloter direkt efter college.
Ett försöksprogram.
Så vi visste att om vi misslyckades så skulle kvinnor inte få fortsätta flyga.
Så jag kämpade stenhårt.
Jag skulle inte dejta nån. Jag skulle inte ha ett galet socialt liv.
Det viktiga var att bli en så bra pilot jag kunde.
Jag älskade flygvapnet. Fullständigt älskade det.
Men jag sa aldrig att jag ville bli astronaut…
…för jag visste de skulle säga att jag inte kunde.
Jag var ute och flög.
Jag kom tillbaka till divisionen…
…och där satt en lapp på anslagstavlan. Det stod: ”Ring NASA.”
”Nu ska de säga om jag klarat det.”
John Young svarade i telefon.
Han var en astronaut som gått på månen under Apollo-programmet.
Det första han sa var: ”Vill du fortfarande bli astronaut?”
Jag sa…
”Ja.”
Så kom en lång utläggning om vad jag skulle göra på Johnson Space Center.
”Har du några frågor?” Jag sa: ”Ska jag vara pilot eller uppdragsspecialist?”
Han sa: ”Du ska vara pilot. Du ska bli den första kvinnan som styr en rymdfärja.”
Herr President, mrs Clinton
och administratör Goldin,
jag kan inte nog säga vilken ära det är för mig att vara här idag.
Det är också viktigt att ta upp att jag inte klarat det själv.
Det är så många kvinnor genom århundradet
som visat vägen och flugit fram på himlen.
Från de första flygcirkusartisterna
till de kvinnliga servicepiloterna under andra världskriget,
Mercury-kvinnorna från början av 60-talet
som gick igenom tuffa medicinska prov.
De är mina förebilder och min inspiration.
Utan dem hade jag inte stått här, och jag vill tacka dem speciellt.
Mercury 13-kvinnorna är mina hjältar.
Vi förenades av att vi alla var piloter.
Jag bjöd in alla till min uppskjutning.
När NASA fick reda på vilka dessa kvinnor var
tog de bort dem från min lista och satte upp dem på VIP-listan.
När Eileen Collins åkte upp
fick jag ett samtal där hon bjöd in mig till uppskjutningen.
De höll en presskonferens
där astronauterna stod på en scen i en stor sal.
Eileen tog mikrofonen.
Innan hon gjorde nåt annat sa hon:
”Jag skulle vilja hedra Mercury 13.”
Och hon pekade mot dem och sa: ”Kan ni ställa er upp?”
Sen läste hon namnen…
…och sa:
”Om det inte vore för Mercury 13 skulle jag inte stå här idag.”
De var extremt älskvärda och kunde inte ha varit trevligare.
Jag glömmer aldrig när astronauterna stod upp och applåderade.
Vi tänder startraketen och Columbia lyfter,
mot nya höjder för kvinnor och röntgenastronomi.
Det här är Columbia. Vi har en bränslecell…nummer ett.
Uppfattat, Columbia. Vi kollar på den.
Det betydde mycket för oss, att få lära känna Eileen
och speciellt att se henne på väg ut i rymden.
Jag älskar att tänka: ”Hon sitter i förarsätet.
Den kvinnan sitter i förarsätet.”
Vi kände att vårt uppdrag inte hade varit förgäves.
Vi fick folk att tänka: ”Ja, kvinnor kan göra det här.”
Och, Houston, det ni ser är själva utskjutningsögonblicket
när vi aktiverar utskjutning och det är så tyst.
När jag pratar om framtida utforskning av rymden,
är en av sakerna jag säger till unga människor:
”De 12 människor som gått på månen är alla män.
Men det berodde på strukturen som fanns i världen på 1960-talet.
Du kan bli den första kvinnan att gå på månen om du blir astronaut.”
Det är mitt budskap till unga.
Första personen på Mars kanske är kvinna.
Vi har Eileen. Vi har alla tjejerna.
Många är ingenjörer. Några är piloter.
Detta säger jag till ungdomar idag:
Läs naturvetenskap och teknik. Skaffa ingenjörsexamen.
Ansök till NASA.
Och: Intressera dig för rymden och flygning.
Bli flygbolagspilot. Bli flyginstruktör.
Om det är det du vill bli, gör det. Det skulle jag gilla.
TILL MINNE AV PAMELA NEVILLE-SINGTON, 1959-2017
Undertexter: Ola Janåker